JAG BEKÄNNER
Vem där?
Keller? Vad gör ni här, mitt i natten?
-Jag ville be. -Har det hänt nåt?
Kan jag hjälpa er på något sätt?
Ingen kan hjälpa mig. Jag har missbrukat er vänlighet.
Ni, som har gett min fru och mig ett hem, arbete, till och med vänskap.
Ni lät mig vara er vän.
Det är fantastiskt för en flykting, en tysk, en hemlös man.
-Ni kommer att avsky mig nu. -Jag avskyr ingen.
Efter allt ni har gjort för mig... Ni litade på mig.
Ni såg att vi inte var vanligt tjänstefolk.
Det var ni som gav oss trevligare uppgifter här i pastoratet.
Men min fru jobbar så hårt. Jag blir helt förtvivlad.
Hur är det fatt?
Jag måste bekänna en sak för er.
Jag vill bikta mig.
Jag bekänner att jag har syndat.
-När biktade ni er senast? -Det minns jag inte.
Kan ni minnas någotsånär?
Jag har mördat mr Villette.
-Fortsätt. -Villette, advokaten.
Jag gick hem till honom för att stjäla hans pengar. Jag bar prästrock.
Han kom på mig. Han tänkte ringa polisen.
Han tänkte ringa polisen, och jag försökte hindra honom.
Det var inte meningen att mörda honom. Jag är ingen mördare, Alma.
Jag var bara ute efter pengarna. Jag kan inte se dig slita så hårt.
Jag ligger vaken om nätterna och tänker: "2 000 är allt vi behöver. "
Med 2 000 dollar kan vi börja ett nytt liv. Villette var rik.
Men fader Logan sa att jag måste lämna tillbaka pengarna.
Men det är så svårt. Det är så farligt... !
De kommer att gripa mig. De kommer att hänga mig. Jag kan inte!
Fader Logan kommer att gå till polisen och berätta.
Berätta för polisen?
Han kan inte berätta nåt han har fått höra under bikten.
Polisen kommer hit... !
Varför det? Varför skulle de komma hit?
De vet ingenting. Jag har inte berättat nånting. Har jag det?
-Ingen vet nånting. -Fader Logan vet.
Han kan inte föra vidare nåt han har hört under bikten!
Otto!
-Vad vill du? -Ska du gå till polisen?
Vad är det för dag i dag? Den dag jag arbetar i mr Villettes trädgård.
Men han är ju död.
Jag arbetar alltid i hans trädgård på onsdagar. I dag är det onsdag.
Bonjour, Rene.
God morgon, fader Logan.
Dröjer det länge innan ni och Keller har målat färdigt?
-Jag vet inte. -Man blir så illamående av lukten.
Jag har sett reklam om färg-
-och man borde inte döma enbart utifrån det, men...
Det är svårt att tänka sig att det finns färger som inte luktar.
Känner ni till någon färg som inte luktar?
Om jag...? Nej, det gör jag inte.
Tänk inte mer på den saken. Det kvittar.
Vi kan skatta oss lyckliga som har Keller.
lnnan han kom fungerade inte avlop- pet, och fönstren gick inte att öppna.
Man kan lära sig ett och annat av honom.
Fader Benoit och hans cykel kommer lagom till frukosten.
God morgon, fader Millais.
Måste ni ha er cykel i entrén?
Den ramlar inte alltid omkull, och jag vet inte var annars...
-Tur att han inte har en häst. -Kan ni skicka smöret?
Kan ni be er man att titta på framhjulet? Jag har fått punktering.
Min man? Men det är ju onsdag. Han är inte här då.
På onsdagar arbetar han i mr Villettes trädgård.
Kan ni be honom när han kommer tillbaka?
Ja, det ska jag göra.
Ni borde lära er att laga punkteringar.
Man måste ta hand om sina ägodelar. Har man ett ansikte, rakar man det.
Ursäkta mig.
Monsieur Villette har blivit mördad.
-God morgon. -Jag hade avtalat tid.
-Med Villette? Han är död. -Kan jag hjälpa till med nåt?
Mr Larrue kanske vill träffa er.
Mr Larrue? Fader Michael hade avtalat tid med Villette.
-God dag. Vi har bestämt setts förr. -Jag är från Sainte Marie.
-Hur mår fader Millais? -Bra.
Hade ni avtalat tid med Villette? Gällde det nåt särskilt?
-Keller arbetar väl i pastoratet? -Ja, han och hans fru.
Den arma kraken är vettskrämd. Jag har tyvärr glömt vad ni heter.
Logan.
Gör det nåt om jag tittar in senare, för att höra vad mötet gällde?
Hämta Keller. - Det var han som hittade kroppen.
Monsieur Larrue? Inga fingeravtryck.
Den här stod på bordet. 500 dollar. lnbrottstjuvar brukar ta allting.
Ni arbetar i pastoratet, inte sant? Hur gick det till när ni hittade liket?
Jag arbetar här på onsdagar. Jag kom vid halv nio och gick in.
-Har ni nyckel? -Dörren var öppen. Det skrämde mig.
Hur kommer det sig?
Dörren var alltid låst. Jag gick in, och där låg han.
Jag såg att han var död. Jag ville ta till flykten.
Tänk er själv: en man utan hemland, ensam, som upptäcker ett mord.
Jag är alltid rädd för polisen. Det är man om man är tysk.
Ni har inget att vara rädd för. Kan ni gå ut ett ögonblick?
-Villette har blivit mördad. -Är han död? Då är vi ju fria.
-God morgon. Är min man där inne? -Mr Grandfort talar just nu.
Det är årets underdrift. Ni har använt alla klichéer som finns.
Lika lön för kvinnliga lärare vore en katastrof för hela vår ekonomi.
Inte för de kvinnliga lärarnas ekonomi.
Härmed tar vi en paus till klockan tre i eftermiddag.
Ruth? Vilken trevlig överraskning.
-Bjuder du på lunch? -Självfallet. Mår du bättre nu?
Du verkade ganska deprimerad i morse. Och inte bara i morse...
Nu verkar jag väl inte deprimerad?
Det var ingen punktering, trots allt.
Ni och Keller vet väl vad ni gör, men jag ville ha gammaldags vitt.
Det här ska föreställa det.
God morgon, mr Keller. Ni är tidig. Prunkar mr Villettes trädgård?
Mr Villette är död. Han blev mördad.
Har ni hört det? Så fruktansvärt.
Jag hittade kroppen. Jag ringde polisen.
De kom och ställde en massa frågor. Det blev en hel folksamling.
Sen sa kommissarien att jag kunde gå.
Så förfärligt. Rysligt förfärligt.
Vad gjorde ni hos Villette i morse?
Jag måste få tala med er.
Jag vet vad ni måste tycka om mig, men jag kan inte ange mig själv.
Jag skulle bli hängd.
Gud har förlåtit mig, tack vare er. Polisen skulle aldrig göra det.
-Jag vet inte vad ni pratar om. -Det var ju jag som biktade mig.
Kan ni inte tala med mig om det? Ni måste ge mig nåt råd.
Jag kan inte ange mig själv. Det måste finnas nån annan utväg.
Jag har redan sagt allt som finns att säga.
Är ni inte mänsklig? Har ni aldrig varit rädd?
Det är lätt för er att vara god. Har ni inget medlidande med mig?
Otto!
Fader Benoit undrade om du kunde laga hjulet på hans cykel.
Det var ingen punktering, trots allt.
Varför tar ni så allvarligt på det här fallet, Larrue?
Varför stör ni mig efter lunchen?
Jag har alltid beundrat er. Ni har stött på oerhört svåra fall-
-som ni har löst med anmärkningsvärd skicklighet.
Här har ni ett fall utan ledtrådar, fingeravtryck, motiv eller misstänkta.
Det borde inte vara nån match.
-Ska jag hämta in flickorna? -Flickorna?
Man vet aldrig. Det kan ge nåt.
Sätt er.
-Ledsen att jag tog er från skolan. -Vi är glada att ni gjorde det.
Är ni kriminalpolis?
Ja. Och herrn här är åklagare.
Vill ni ha en kaka?
Tack.
Berätta nu allt för mig.
Er mor sa att ni gick förbi Villettes hus i går kväll. Hur dags?
-Klockan elva. -Det var efter elva.
-Vem av er har rätt? -Vi gick inte raka vägen hem.
Ska vi säga kl. 23-23.30? Och vad såg ni?
-Vi såg en person gå ut från huset. -Man eller kvinna?
-Hur såg han ut? -Det var en präst.
-Det här är viktigt. Är ni säkra? -Helt säkra.
-Berätta precis hur det var. -På väg hem längs Rue Valentine...
...passerade vi monsieur Villettes hus. Det var mörkt, och hon var rädd.
Så vi skyndade oss på.
Då fick vi syn på prästen. Han kom ut ur huset och gick sin väg.
-Såg ni hans ansikte? -Nej.
Hur lång var han?
Som han.
-Tjock eller smal? -Ingetdera.
La ni märke till nåt speciellt med honom? Såg han er?
Men ni är tvärsäkra på att det var en präst?
Tack. Ni kan gå nu.
Flickor? Ni får inte säga någonting till någon om det här. Lovar ni det?
Hör efter med pastoraten vilka präster som var ute i går kväll.
Det är ju helt absurt att det skulle vara en präst.
Ni tror väl inte att det är en präst? Vem då?
-Jag är inte säker på min sak än. -Var inte så hemlighetsfull.
-Han ägnar all tid åt församlingen. -Gjorde han det i tisdags?
Jag vet inte vad han gjorde, men det var säkert i sin ordning.
Han får berätta själv.
God afton.
Det här rummet har fått polisen att tro att vi döljer smutsen med färg.
Men så är inte fallet. Vi har sett till att väggarna under är obesudlade.
Det tvivlar jag inte på. - Jag är ledsen att jag stör.
-Kommissarie Larrue vill tala med er. -Kan ni följa med till stationen?
Självfallet.
Jag sa till mr Larrue att jag stod till förfogande.
-Vad har hänt? Vem var det? -Polisen ville ställa några frågor.
Nu tar ni med cykeln in i arbets- rummet. Hur långt in ska ni ta den?
-Har du tvättat prästrocken? -Inte än.
-Var är den? -I vårt rum.
-Tvätta den inte. Jag vill inte det. -Varför inte?
Ledsen att ni fick vänta. Jag satt upptagen i telefon.
Otrevligt, det som har hänt.
Det här ska snart vara överstökat.
-När började ni i Sainte Marie? -För snart två år sen.
Jag har känt fader Millais länge.
Jag var korgosse när han var i basilikan.
Ni gjorde visst militärtjänst i kriget? Och belönades för er tapperhet?
-Ni tycks ha gjort en rad djärva dåd. -Jag överlevde.
-Ni är inte mycket för att skryta? -Det beror på.
Mordet på Villette är inte mycket att skryta med - hittills.
Ni kände Villette, inte sant? Hur var han?
-Jag kände honom inte så väl. -Kände ni honom å yrkets vägnar?
Vi träffades en gång för många år sen.
-Cigarett? -Nej tack.
Ingen verkar ha känt Villette. Trots att han var advokat, hade klienter.
Ingen har haft nåt att berätta. Inte för att ni skulle vara hans klient.
Men får jag fråga varför ni skulle träffa honom i går morse?
-Det var privat. -Å nån församlingsmedlems vägnar?
Mitt besök hade inget med hans död att göra.
Jag måste ta hänsyn till alla uppgifter.
När ett mord har begåtts är minsta lilla uppgift av vikt för polisen.
Det kan verka som om vi snokar. Det kan kännas besvärande.
-Jag känner mig inte besvärad. -Bra.
Jag har undrat över damen ni träffade utanför Villettes hem.
Jag fick syn på er av en slump inifrån huset.
Mitt möte med Villette kan inte ha nån betydelse för er.
Det var inte det vi diskuterade.
I ett mordfall hoppar man lite. Jag hoppade kanske för fort.
Jag hänger inte med när ni hoppar. Jag är metodisk, tar en sak i taget.
Jag med.
Vi kanske inte ser saken ur samma synvinkel. Kan det bero på det?
Kanske det. Jag vet inte vad ni har för synvinkel.
Då har jag lagt fram saken dåligt. Jag gör ett nytt försök.
-Damen ni träffade utanför huset... -Jag kan inte tala om det.
-Men vem är hon? -Hon är inte inblandad.
-Ni får lita på mitt ord. -Ja, men jag behöver er hjälp.
-Jag kan inte hjälpa er. -Jag förstår.
Självfallet...
Jag vill bara inte att det ska bli för obehagligt för er.
En präst sågs på platsen vid tiden för mordet.
Jag såg en präst utanför Villettes hus morgonen därpå. Nå?
Det kan få folk att tro att det var en och samma präst.
-Vad har ni att säga? -Vad vill ni att jag ska säga?
Det avgör ni själv.
En rationell människa borde inte tro nånting utifrån så knapp bevisning.
Ni har helt rätt.
Alla präster kan redogöra för var de befann sig. Alla utom en, vill säga.
Var befann ni er kl. 23?
-Jag tog en promenad. -Ensam?
-Kan ni uppge namn och adress... -Nej, det kan jag inte.
-Vill ni inte hjälpa mig? -Jag har gjort mitt bästa.
-Men ni vägrar att besvara frågorna! -Jag kan tyvärr inte göra det.
Det är synd, det. Väldigt synd.
God kväll.
-Jag är hemskt ledsen. -God kväll, kommissarien.
Jag vill tala med mr Robertson. Åklagaren, ja.
Hurså? Jag struntar i var han är, jag måste få tag på honom.
Försiktigt...
Ursäkta, madame Grandfort. Telefon till monsieur Robertson.
Det är nån som söker dig.
Det är osportsligt. Låt mig vara.
Hör efter vad de vill.
-Jag tar det, Ruth. -Din dummer.
Det är Robertson. Är det ni, Larrue? - Gör i ordning en drink åt mig.
Ni borde ligga i sängen och läsa deckare, inte störa andra.
Ja, jag hör på.
Vill du ha nåt att dricka?
Drar ni inte förhastade slutsatser nu? Är ni säker på er sak? Jag förstår.
Ja, kommissarien. Jag kommer.
-Se inte så olycklig ut. -Mord är inte särskilt upplyftande.
-Det borde väl du klara. -Inte det här fallet.
Handlar det om mordet på Villette?
Det olustiga med det är att man misstänker en präst.
En präst sågs lämna Villettes hus.
-Vilken präst? -Antagligen Logan, från Sainte Marie.
-Känner du honom? -Jag har hört talas om honom.
Jag måste tyvärr gå. Tack för en trevlig fest.
Du hittar väl ut själv?
-Ruth... -Vi har gäster.
-Jag tar hand om det där. -Gå och lägg dig, du.
Du måste vara trött efter en sån dag.
Det var väl en lyckad fest?
Ruth?
-Oroa dig inte. -För vad?
-Logan. Tanken är ju befängd! -Håll tyst!
Förlåt.
-Du älskar honom fortfarande. -Det märks väl.
-Du har aldrig pratat om det. -Jag tänker inte börja nu.
Jo, nu ska du prata om det. Jag tänker inte ha det så här längre.
-Det behöver du inte. -Vad vill du att jag ska göra?
Vad gör man när ens hustru är kär i en präst?
Du kan lämna mig. Jag har aldrig varit kär i dig, det vet du.
-Men jag har inte velat tro det. -Jag har aldrig låtsats för dig.
Hoppas att han har hamnat i knipa.
Michael... !
-Kan jag få tala med fader Logan? -Fader Logan sover.
Jag sover inte. Jag tar samtalet.
-Det är fader Logan. -Jag måste få träffa dig.
Jag kan inte berätta det på telefon. Nej, inte vid kyrkoherdebostaden.
Jag måste få träffa dig nånstans. Var som helst.
Jag ska åka till Levis i morgon, med nio-färjan.
Det blir bra.
God morgon.
-Vi borde inte visa oss tillsammans. -Jag var tvungen att träffa dig.
Polisen såg oss utanför Villettes hus. De har försökt få reda på vem du är.
-Du är misstänkt. -Jag vet.
Vi borde inte träffas. Det är antagligen poliser på båten.
-Jag måste säga att du var med mig. -De kommer att undra varför.
Jag berättar allt för dem, om så är.
Du måste tänka på dig själv, på din make.
Tänka på Pierre? Låta honom gå före dig?
-Det har jag aldrig kunnat göra. -Du måste.
Det är för sent att tänka på honom. Vi talade om dig i går natt.
Han älskar mig fortfarande. Så ädel är inte jag.
Jag älskar dig. Jag har alltid gjort det.
Jag vet att det är fel, men jag kan inte hjälpa det.
-Vill du att jag ska ljuga för dig? -Du får inte ljuga för dig själv heller.
Jag har varit gift i sju år, och mina känslor har inte förändrats.
Är du rädd för mig? Varför?
Du har alltid älskat mig. Du har inte förändrats.
Vi har förändrats, båda två.
-Vill du att jag ska låtsas det? -Nej, det vill jag inte, men...
Förstår du inte? Jag valde mitt kall. Jag tror på det.
Du måste se saker och ting som de är. Annars blir du bara sårad.
Jag vill inte ha ditt medlidande.
Jag ska inte besvära dig mer.
Och ni skuggade henne från färjan till Grande Allee 22?
Det var allt, assistent Farouche.
-Det här blir genant för mig. -Varför det?
Jag får be mme Grandfort om ursäkt för den här befängda rapporten.
Jag kan be om ursäkt - om en ursäkt är nödvändig.
Jag ringer henne i morgon.
Varför inte få det överstökat? Sen kan vi be om ursäkt - om det behövs.
Hej, Pierre. Det är Willy.
Är Ruth hemma?
Jag förstår. Ja, naturligtvis.
Det var snällt av dig. Tack, Willy.
-Vad ville han? -Att jag skulle gå till hans kontor.
-Varför, om jag får fråga? -Jag sågs på färjan med Michael.
-Jag blev skuggad av en polis. -Måste ni visa er ute bland folk?!
Förlåt. Kan du berätta vad du tänker göra?
Jag ska svara på kommissariens frågor.
Och jag ska förklara att Michael inte kan ha mördat Villette.
-Har han lyckats rentvå sig? -Det behövs inte.
Jag var med honom vid tiden för mordet.
-Vill du att jag ska följa med? -Jag kan inte be dig om nånting.
-Herrskapet Grandfort. -Stig på.
Jag är oerhört tacksam för er samarbetsvilja.
Mr Larrue har lovat att hålla pressen utanför.
-Fader Logan är här. -Släpp in honom.
Jag har bett fader Logan att vara med. - Herrskapet Grandfort.
God kväll, fader Logan.
Kan vi börja? Vad är det ni vill veta?
Ni träffade fader Logan på nio-färjan i morse. Vad var anledningen till det?
Jag tror inte att ni är behjälpt av att få veta det.
-Var det privat? -Ja.
Ni träffade honom även morgonen efter mordet, utanför Villettes hus.
-Varför träffades ni där? -Jag hade avtalat tid med Villette.
-Var han er advokat? -Nej.
Fader Logan hindrade er från att gå in i huset, inte sant?
-Ovetande om att ni hade avtalat tid. -Jo, han visste det.
Jag hade träffat fader Logan kvällen innan, och berättat om mitt möte.
Träffade ni fader Logan samma kväll som monsieur Villette blev mördad?
Vi åkte en sväng i min bil. Kl. 21-23.
-Är ni säker på tiden? -O, ja.
Jag kom hem strax efter elva. Fem minuter efter min make.
Det stämmer.
Ni berättade förstås för er man att ni hade träffat fader Logan?
Nej, det gjorde jag inte.
Undanhöll ni det för honom av nån särskild anledning?
Måste era frågor vara så närgångna?
Det avgör jag.
Ni förstår väl att jag är tvungen att ställa de här frågorna?
Jag kom hit för att berätta att fader Logan var med mig mordkvällen.
Jag har godtagit allt ni har sagt.
Men jag måste - om möjligt - få veta varför ni skulle träffa Villette.
Villette utövade utpressning mot mig. Jag bad fader Logan om råd.
-Ni hade inte sagt nåt till er man? -Nej.
Det hade inget med min man att göra.
-Han hade säkert blivit orolig. -Ja. Jag ville inte oroa honom.
Så ni vände er till fader Logan? Är han er församlingspräst?
Nej.
-Ändå vände ni er till honom? -Vi är vänner sen gammalt.
-Och han rådde er att gå till er man? -Nej, hur skulle han kunna göra det?!
Fader Logan kände förstås till utpressningen?
Nej, vi hade inte träffats på flera år.
Ni hade inte träffats på flera år, men ni var vänner sen gammalt...?
Mr Larrue?
Min fru behöver inte svara på de här frågorna.
Er fru sågs utanför Villettes hus med fader Logan.
De sågs igen i dag. Hon hade stämt träff med fader Logan mordkvällen.
Ni vill förstås inte att er fru ska bli ännu mer indragen.
Min fru kom hit för att svara på era frågor-
-och för att i görligaste mån rentvå fader Logan. Hon har gjort bådadera.
-Varför utsattes ni för utpressning? -Du behöver inte svara på det.
-Varför inte? Vad är ni så rädd för? -Svara inte.
-Försöker ni skydda fader Logan? -Från vad? Han har inte gjort nåt.
Det verkar bara så...
Är ni mänsklig, över huvud taget?
Ni vill absolut att jag ska berätta varför jag blev utsatt för utpressning.
-Ni struntar i vem som blir sårad. -Jag vill bara lösa ett mordfall.
Ni vill att allt ska bli uppklarat. Jag vill bara rentvå fader Logan.
Kan jag få ett glas vatten, tack?
Måste du höra det jag ska berätta?
Kommissarien... Utpressningen handlade om mig och fader Logan.
Fader Logan och jag växte upp tillsammans.
Har ni nånsin varit ung?
Då vet ni förstås att kärleken betyder allt för en.
Det hade kvittat om vi hade förlovat oss, för kriget kom.
Han var en av de första som anmälde sig. Jag avskydde honom för det.
Jag var självisk redan då.
Han tog saker och ting på fullaste allvar. Krig och kärlek.
Ja, till och med kärleken.
För när jag ville gifta mig, sa han att det fanns tillräckligt med änkor.
Han sa att han älskade mig för mycket.
Han visste inte att han aldrig kunde älska mig tillräckligt mycket.
Den kvällen gick vi ut och dansade. Det var vår sista kväll tillsammans.
Den var alldeles för kort.
Den kvällen gav han sig i väg.
Jag trodde att världen skulle gå under.
Den känslan delade jag nog med miljontals människor.
Men man tänker inte på miljontals människor.
Man tänker på sig själv och på den man håller kär.
Han sa att jag inte skulle vänta på honom.
Det var säkert många pojkar som sa så.
Men jag måste vänta. Hans brev var långa och allvarliga.
Jag ville inte ha allvarliga brev, men hellre det än inga alls.
För efter en tid slutade han att skriva.
Jag började arbeta för den man jag sedermera gifte mig med.
Pierre var...
Om ni inte kan fortsätta...
Förlåt mig.
Pierre var så begåvad.
Han var snäll. Han förstod att jag var olycklig.
Han frågade inte varför, utan försökte få mig på gott humör.
Vi gifte oss. Jag var lycklig.
Jag hade kommit över... Jag trodde att jag hade kommit över...ni vet.
Det var på bröllopet jag träffade Villette för första gången.
Sen tog kriget slut, och männen återvände hem.
Jag visste precis vilken dag han skulle komma hem.
Den dagen gick jag ner till hamnen.
En båt hade just lagt till.
Plötsligt fick jag syn på honom. Han var förändrad, men jag märkte inget.
Vi stämde träff nästa dag.
Det var en underbar dag, en av sommarens sista dagar.
Michael pratade oavbrutet.
Han berättade om alla tankar han haft under kriget.
Jag ville inte höra om kriget, men kriget hade förändrat honom.
Sen blåste det upp till storm, helt plötsligt.
Vi såg ett hus, och sprang dit för att söka skydd.
Huset var låst.
Jag vet inte vad klockan var...
...men det var sent. Vi hade missat sista färjan.
Jag kunde inte komma i kontakt med min man på något sätt.
På morgonen hade det slutat att regna.
En man kom gående genom träd- gården, precis som om han ägde den.
Vilket han också gjorde.
Jag var kvar i lusthuset, så han såg mig inte-
-men han förstod att det var en kvinna-
-för han fällde nån kommentar till Michael, och Michael slog ner honom.
Jag gick ut ur lusthuset och tittade på honom.
Han såg på mig och sa: "God morgon, madame Grandfort. "
Det var Villette.
Vad skulle jag säga till Michael? Jag hade inte sagt att jag var gift.
Jag träffade honom inte på fem år-
-inte heller Villette, förrän den dag när Michael prästvigdes.
Sen började jag stöta ihop med Villette hela tiden.
Han dök upp, vart jag än gick.
En dag, när Pierre höll ett anförande i parlamentet, dök Villette upp.
Han hade råkat i knipa. Det handlade om en skattetvist.
Bara min man kunde hjälpa honom.
Jag sa att min man inte ägnade sig åt skumraskaffärer.
Då hotade han med att berätta om Michael och mig.
Pierres karriär stod på spel, Michael kunde bli avsatt.
Jag försökte ignorera honom, men han var efter mig hela tiden.
En dag stötte jag ihop med honom igen-
-och han ställde ett ultimatum på ett dygn.
Jag var helt förtvivlad vid det laget.
Då slog det mig att Michael kanske kunde hjälpa mig, så jag ringde.
Vi träffades samma kväll.
Han var väldigt arg. Han sa att han skulle ta hand om Villette.
Vi skulle träffas utanför Villettes hus nästa morgon.
Jag undrade varför det var en sån folksamling.
Michael berättade att Villette var död. Jag trodde inte mina öron!
Jag var fri!
-Nå, kommissarien? -Kan min fru gå nu?
Förvisso.
-Fader Logan har väl ett alibi nu? -Javisst.
Tack.
Vill ni gå hem nu?
God natt, fader.
-Då var det klart. -Var det?
-Ja. Nu går vi hem. -Titta här. Obduktionsprotokollet.
Villette åt middag kl. 21.
Av maginnehållet att döma kan han inte ha dött förrän 23.30.
Grandfort och Logan skildes åt kl. 23. Man hinner mycket på en halvtimme.
-Vem är det? -Pierre.
Kom in.
Jag är ledsen att jag väckte dig.
-Willy Robertson är på väg hit. -Konstig tid att avlägga visit.
Han kommer dessvärre å yrkets vägnar.
Din redogörelse hjälpte inte mycket. Inte som du hade velat, åtminstone.
-Jag sa ju sanningen. -Ingen tvivlar på dina uppgifter.
Du lämnade Logan kl. 23.00. Villette blev mördad kl. 23.30.
Det är en förskjutning på en halvtimme.
Kände de till den här tids- förskjutningen innan vi började?
Varför fick då kommissarien mig att berätta hela historien?
Min redogörelse behövdes ju inte.
-Varför kommer Willy hit? -Jag ville att han skulle tala med dig.
Du kan bli inkallad som vittne.
Tänker de gripa Michael?
Han har inte gjort nåt. Hur kan de tro att han mördade Villette?
På grund av din redogörelse.
Du gav dem det motiv de saknade.
Jag borde ha ljugit. Det har jag gjort förr, så jag borde ha gjort det i går.
De kommer att förvränga det jag sa, och utnyttja det.
Jag spelade dem rätt i händerna.
Och jag som skulle hjälpa Michael.
Jag har krossat honom.
Och du, Pierre... vad har jag gjort mot dig?
Willy är här när som helst. Du måste äta frukost.
Vill du äta den på rummet?
Du måste göra nånting. De kommer att gripa dig. Vad ska vi ta oss till?
Jag vet inte.
Du kan inte låta dem dra dig inför rätta. Du förstår väl vad det innebär?
God dag, fader. Jag vill bikta mig.
Allt det här är mitt fel. Det måste finnas nånting jag kan göra.
Vi kan inget göra.
-Förlåt mig. -Det var mitt fel.
Jag vill tala med er. Ni har talat med polisen, inte sant?
Har polisen frågat nånting om mig? Har ni berättat om mig?
-Jag kommer att bli gripen. -Varför skulle de gripa er?
Ni försöker väl skrämma mig att er- känna. Ni tror att jag är lättskrämd.
Vad tänker ni göra när de griper er? Tänker ni peka ut mig?
Ni är en ynkrygg, trots allt. Ni är rädd.
Ni kanske blir hängd, och det skrämmer er.
Ni kanske avslöjar mig. Men det kan ni inte. Ni är ju präst.
-Vad är det? -Prästen är rädd. Såg du hans min?
Men jag är beredd.
-Jag söker fader Logan. -Han är inte här.
Jag söker fader Logan, men han är visst inte inne.
Han har inte sagt att han skulle gå ut.
Jag försökte komma till tals med honom. Han verkade rädd.
Jag frågade om han behövde hjälp, men han slog dövörat till.
Han gick ut genom dörren för 20, kanske 30 minuter sen.
Vad är det, Murphy?
Va?
Håll vakt utanför kyrkoherdebostaden.
Logan är försvunnen.
Radiocentralen, tack.
-Kommer fader Logan till lunchen? -Jag vet inte.
Har ni fått veta nåt nytt?
God dag, fader.
Har ni ätit lunch? Jag beställer upp nåt åt er.
-Var hittade ni den här prästrocken? -I en koffert.
Tillhör kofferten den tilltalade?
Ja, den har hans initialer, och den stod på hans rum.
Verkade den ditlagd, som för att undgå upptäckt?
Den låg dold under en regnrock, ett par galoscher och flera böcker.
-Vi har inga frågor. -Det var allt.
Kalla doktor Bonnard.
Svär ni att säga sanningen, och inget annat än sanningen?
-Namn? -Georges Bonnard.
-Ålder? -42 år.
-Yrke? -Obducent.
Ni undervisar på universitetet? Ni har undersökt fläckarna på denna rock?
-Kan ni säga vad det är? -Blod från en människa.
-Vilken blodgrupp? -0.
-Är det mordoffrets blodgrupp? -Ja.
Ni talade med den tilltalade på mordkvällen?
-Hur dags ägde samtalet rum? -Strax efter kl. 23.45.
Kan ni berätta för oss vad som föranledde samtalet?
Min fru låg och sov, och jag skulle precis gå till sängs.
Jag såg ut genom fönstret och såg en person gå in i kyrkan.
Jag såg inte vem det var på så långt håll-
-så jag gick ner och tog gången som förbinder huset med kyrkan.
Ljuset var svagt, men jag såg att det var nån som knäböjde vid altarringen.
När han lyfte huvudet såg jag att det var fader Logan.
Var det något i hans uppträdande som verkade underligt?
-Han verkade bekymrad. -Talade ni med honom?
Jag frågade om han var sjuk. "Nej", svarade han.
-Han bad att jag skulle gå. -Men det gjorde ni inte? Varför inte?
Fader Logan har alltid varit så snäll mot oss, så jag ville hjälpa honom.
-Verkade han vara i behov av hjälp? -Han verkade väldigt bekymrad.
-Men han ville inte ta emot er hjälp? -Nej. Han sa: "Låt mig vara i fred".
Så jag gick tillbaka till mitt rum.
-Berättade ni om det här för er fru? -Nej.
-Varför inte? -Hon sov.
Och jag ville inte tala om det.
Det verkade inte rätt att prata med nån annan om fader Logans vånda.
Det verkade så privat.
-Jag försöker bara förtydliga. -Jag har sagt allt ni behöver veta.
Det avgör inte ni. Besvara mina frågor med "ja" eller "nej", tack.
Vissa frågor kan man inte besvara på det sättet.
Då försöker jag formulera om dem.
Visst hade ni och den tilltalade ett förhållande ni ville hålla hemligt?
-Ni förvränger mina ord. -Håll er till att besvara frågorna.
Jag upprepar ert svar på den fråga jag ställde tidigare.
Ni sa att ni var kär i den tilltalade innan kriget bröt ut. Stämmer det?
Var ni kär i honom när ni gifte er med monsieur Grandfort?
Jag besvarar inte såna frågor!
Vi har en signerad redogörelse om ert förhållande. Ska vi läsa upp den?
Var ni kär i den tilltalade när ni gifte er?
Även när mordet inträffade?
Ja.
Är det då inte möjligt att ni träffade honom-
-flera gånger mellan natten i lusthuset och mordnatten?
Skulle en förälskad kvinna inte försöka träffa sin älskare?
-Protest. -Hör den frågan verkligen hit?
I högsta grad. Jag försöker få fram ett motiv.
Berodde inte utpressningen på Villettes kännedom om en pågående...
Det är inte sant!
Kan ni undersöka detta plagg?
-Är det här er prästrock? -Nej.
-Har ni lånat den av någon? -Nej.
Ändå hittades den i er koffert. Någon måste ha lagt dit den.
Har ni nån aning om vem som kan ha lagt dit den?
Nej.
-När bestämde ni er för prästyrket? -Efter kriget.
Valde ni det yrket för att ni försökte gömma er?
Prästerskapet är inget man gömmer sig bakom.
Menar ni därmed att yrket medför ett visst ansvar, vissa krav på moral?
Och ni var medveten om detta ansvar, denna moral?
Ändå ansåg ni inte att det var fel att träffa en kvinna i smyg?
Jag var inte prästvigd vid det tillfället.
-Tänkte ni på att kvinnan var gift? -Jag var inte medveten om det.
Och ni tillbringade hela dagen med den här kvinnan?
-Vi var goda vänner. -Så goda vänner att ni övernattade?
-Vi överraskades av en storm. -Så stormen var skurken?
-Tänkte ni på vad maken skulle säga? -Jag visste inte att hon var gift.
När ni fick reda på att hon var det, försökte ni förklara allt för maken?
Det här hemlighetsmakeriet går inte så väl ihop med ert kall.
Jag såg inget fel i att vara fast i stormen.
Varför hade ni då en sån våldsam ordväxling med monsieur Villette?
Var ni så mån om att skydda madame Grandforts rykte?
Ni insåg plötsligt att det var nåt mer än att bara vara fast i stormen.
Villette antydde saker. Det berodde inte på nån plötslig insikt.
Och ni slog till honom? I vredesmod?
Ni drar er inte för att slå en person i en helt oskyldig situation.
Då drar ni er väl inte för grövre våld när någon pressar en vän på pengar.
Jag skulle aldrig mörda någon.
Skulle ni låta en sådan man förstöra er karriär?
Nej. Ni skulle söka upp en sådan man, och oförmögen att styra er...
-...skulle ni bruka våld. -Nej, det skulle jag inte!
Så ni och madame Grandfort skildes åt kl. 23 mordkvällen?
Då var det alltså möjligt för er att vara hos Villette kl. 23.30?
Ja, men det var jag inte. Jag gick raka vägen hem.
-Hur dags kom ni hem? -23.15, ungefär.
-Var det nån som såg er? -Jag tror inte det.
-Vad gjorde ni sen ni kommit hem? -Jag gick upp på mitt rum.
Gick ni och la er?
-Vad gjorde ni? -Jag gick in i kyrkan.
-Var det någon i kyrkan? -Otto Keller.
Keller har uppgett att han såg er knäböja vid altaret, djupt förtvivlad.
Han har vidare uppgett att klockan var minst 23.45.
Klockan kanske var 23.45. Resten är inte sant.
Ni kanske är beredd att säga sanningen till sist.
Klockan kan ha varit 23.45. Resten är inte sant.
Ni kanske är beredd att ge oss er version av sanningen?
Det är klart att ni inte svarar.
För ni var inte hemma kl. 23.15. Inte heller kl. 23.45.
Och er förtvivlan berodde på att ni dessförinnan hade träffat Villette-
-som hotat att avslöja er och madame Grandfort.
Ni tog första bästa vapen och slog Villette, ända tills skallen spräcktes!
Det är er uppgift att noggrant pröva den framlagda bevisningen-
-och avgöra om åtalet mot den tilltalade kan styrkas.
Den tilltalade står inte till svars för förhållandet med madame Grandfort-
-såvida det inte påverkar detta mordfall.
En sista sak: det faktum att den tilltalade är präst till yrket-
-bör inte påverka ert beslut i någondera riktningen.
Jag tror på åklagaren. De måste ha tillbringat många nätter tillsammans.
Har ni enats om ett beslut? Vem för er talan?
Är Michael William Logan skyldig eller icke skyldig?
Vi hyser grava misstankar mot den tilltalade-
-men saknar tillräcklig bevisning för att det var han som mördade Villette.
Därför blir vårt beslut "icke skyldig".
Är ni alltså helt eniga om att Michael William Logan är oskyldig?
Jag sa ju att rocken inte skulle räcka.
Jag hemställer att den häktade släpps.
Jag betvivlar inte att juryn har fattat sitt beslut-
-med hänsyn tagen till rättvisan-
-men jag måste få säga att jag inte delar deras uppfattning.
Ni är härmed en fri man.
Ta av er prästkragen!
Predika för oss!
-Är du nöjd med det här? -Tror du att det har varit roligt?
Alma!
Kom hit, Alma!
Sluta! Han är oskyldig.
Där är han!
Ta hit en läkare.
-Det gör ont. -Kan vi bära in henne?
Hon får inte flyttas. Hon skrek något. - Vad var det ni skrek?
Hon sa att han var oskyldig.
-Villette... -Vad är det med Villette?
Vad är det hon säger?
Hon säger "förlåt mig".
-Har ni fått fast Keller? -Han är på hotellet.
Hämta Farouche och Corrigan.
Han får inte bli skjuten. Jag måste få prata med honom.
Vad är det med den här Keller? Försökte hon varna er eller rädda er?
Keller arbetar åt Villette och åt er. Vad har ni att berätta om honom?
-Låt mig tala med honom. -Visst, men var är han?
-Kan inte en entré få vara öppen? -Försök få folk att stanna där de är.
Börja i källarplanet och leta er uppåt. Och skjut inte.
Skicka en ambulans.
Han har skjutit en av kockarna. Ni har fortfarande inget att berätta?
-Försöker ni skydda honom? -Han är på väg upp.
I balsalen.
Hämta Larrue.
Keller! Ge er!
Hämta tårgasen.
-Låt mig försöka tala honom tillrätta. -Nej.
-Keller! -Vad vill ni?
-Att ni ger er. -Varför skulle jag göra det?
Har ni inte orsakat tillräcklig skada? Ni har redan skjutit två personer.
Och hur var det med Villette?
-Villette? -Ja, hur var det med honom?
Så prästen har skvallrat?
Var är ni, Logan? Fader Logan...
-Keller! -Där är ni ju!
Min ende vän, fader Logan!
Han lyssnar så vänligt på min bikt-
-men sen behöver han bara bli lite utskämd, så pratar han bredvid mun.
Det blev för mycket för er.
Ni är en ynkrygg, precis som alla andra. En hycklare!
Kör mig hem, Pierre.
Skjut honom i axeln, så att han tappar revolvern.
-Det är lättare att träffa benet. -Höger axel.
-Nu skjuter vi, Keller. -Ska de bli tvungna att göra det?
Nej... !
Är ni här för att tala med mig?
Lägg ifrån er revolvern.
Kom inte närmare, fader.
Jag skjuter er, förstår ni.
-Du kommer inte att göra det, Otto. -Varför inte det?
För att ni kallade mig Otto? Precis lika förtroligt som när Alma sa det.
-Var är min Alma? -Hon är död.
-Det var ni som dödade henne. -Det är ert fel. Jag älskade henne.
Jag grät, när jag såg hur hon slet.
Hennes stackars händer...så vackra.
-Hon kan inte vara död. -Jo.
Då är jag lika ensam som ni.
-Jag är inte ensam. -Jo, det är ni.
Det vore en ynnest att döda er. Ni har inga vänner.
Vart har de tagit vägen? De förföljer er, skriker åt er...
Det hade varit bättre om ni var lika skyldig som jag.
Då hade de gjort affären kort med er, och ni hade fått er beskärda del.
Fader, hjälp mig. Fort.
Förlåt mig.